![]() |
|
Politik og Samfund Her er det tilladt at diskutere politik , nyheder og andre samfundsproblemer. Hvis du har problemer med at andre udtrykker deres uforbeholden mening om vores samfund, så er dette nok ikke stedet for dig. |
![]() |
|
Emne Værktøjer | Visningsmetode |
![]() |
#1 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.960
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
Monica Lylloff, Mor, Jurist, medstifter af #enmillionstemmer
https://www.raeson.dk/2022/monica-ly...get-handle-om/
Monica Lylloff: Velfærdssamfundet er blevet et bedrag – og det bør valget handle om 06.09.2022 RÆSONS KOMMENTARSERIE er gratis – takket være vores abonnenter: Magasinet er totalt uafhængigt og modtager ingen støtte. Klik her for at tegne abonnement: 12 måneder koster blot 250 kr./200 for studerende og pensionister Bag den eventyrlige fortælling om det fantastiske velfærdssamfund er virkeligheden en anden: Børn svigtes i daginstitutionerne, børn flygter fra folkeskolen, syge mennesker kværnes i jobcentrene, psykiatrien styrtbløder, sygeplejersker strejker, ældre omsorgssvigtes på landets plejehjem, og mennesker med handicap fratages mulighederne for at være en del af samfundet. Det er alvorligt, og det bør valget handle om. Kommentar af Monica Lylloff, jurist og medstifter af #enmillionstemmer Danmark er et velfærdssamfund og en retsstat. Den fortælling vokser vi op med. Politikerne både på Christiansborg og ude i kommunerne er yderst dygtige til at tale velfærdssamfundet op som fantastisk og som noget, de prioriterer. Men bag den eventyrlige fortælling om det fantastiske velfærdssamfund, er virkeligheden en anden: Børn svigtes i daginstitutionerne, børn flygter fra folkeskolen, syge mennesker kværnes i jobcentrene, psykiatrien styrtbløder, sygeplejersker strejker, ældre omsorgssvigtes på landets plejehjem, og mennesker med handicap fratages mulighederne for at være en del af samfundet. Det er ikke velfærd. Og vover man som borger at stå op imod systemet for at kræve sin lovmæssige ret, kan man se ind i en ulige udmattelseskamp. På socialområdet kan man som borger klage til Ankestyrelsen, når kommunen enten nægter at bevilge den ansøgte hjælp, eller værre endnu, når kommunen fratager den nødvendige hjælp, man som borger har haft årevis og stadig har behov for. Men en klagemulighed er ikke ensbetydende med retssikkerhed. Et godt og trist eksempel på det er forældre til en voksen mand med handicap, der har måttet klage over 32 afgørelser i deres kommune, og fik medhold i 3o af klagerne i Ankestyrelsen. Vi står som land midt i en velfærdskrise, hvor myndigheder i alt for mange tilfælde ikke overholder den lovgivning, som sikrer velfærd for mange borgere Velfærd og retssikkerhed er en uadskillelig duo i Danmark, da velfærden er beskrevet i lovgivningen, som myndighederne skal følge. Når myndighederne så ikke følger den lovgivning, der er sat i verden for at hjælpe borgerne, så smider myndighederne både velfærd og retssikkerhed ud med badevandet. https://rigsrevisionen.dk/revisionss...ndicapomraadet Velfærdssamfundet er blevet et bedrag, og retssikkerhed er en saga blot. Vi står som land midt i en velfærdskrise, hvor myndigheder i alt for mange tilfælde ikke overholder den lovgivning, som sikrer velfærd for mange borgere. Det handler blandt andet om serviceloven, som er den lov, der beskriver den hjælp, der kan tilbydes på socialområdet, herunder hvilken hjælp der tilbydes børn og voksne med handicap, anbragte børn og ældre. Det nyeste eksempel på, hvordan den lovgivning er blevet brudt, er i Rudersdal Kommune. Her har en undersøgelse, foretaget af Kammeradvokaten, vist, at kommunen har overtrådt lovgivningen i 86 sager om støtte til børn med særlige behov i skolen. Disse sager kan nu gå om, men i mellemtiden har 86 børn muligvis ikke fået den støtte, de havde behov for (https://www.tv2lorry.dk/rudersdal/sa...-kan-nu-gaa-om) https://www.tv2lorry.dk/rudersdal/sa...-kan-nu-gaa-om Det er alvorligt. Og det skal det kommende valg handle om. Valgkampen er allerede i gang, selvom statsminister Mette Frederiksen med armen vredet om på ryggen stadig ikke har trykket på den røde knap. Det ene symbolpolitiske emne efter det andet pryder medierne. Emner, der helst skal sikre hende fire år mere på taburetten; såsom en ny bande-pakke og en diskussion om, hvorvidt piger må bære tørklæde i folkeskolen. Imens skal mennesker med mulig ADHD nu vente 588 dage på at komme til i psykiatrien, hvert tredje barn med særlige behov har ikke lyst til at komme i skole og pårørende til ældre løfter en så stor opgave, at de selv bliver belastet. Der mangler ansatte på sygehusene, på bostederne, i hjemmeplejen og på plejehjemmene. Det går kun en vej. Og det er den helt forkerte. https://www.socialtindblik.dk/adhd-f...ente-laengere/ https://bornsvilkar.dk/nyheder/hvert...komme-i-skole/ https://www.aeldresagen.dk/presse/pr...a-aeldreplejen Samtidig når politikerleden nye højder. Flere og flere giver udtryk for samme frustration over, hvor det næste kryds skal sættes, og hvilken effekt det overhovedet vil have? Vil det gøre en forskel, eller kommer der bare fire år mere med symbolpolitik og symptombehandlinger af et sygt samfund? Det handler om hele det fundament, vi som befolkning skal stå på, for det nuværende er smuldret. Politikerne mangler at acceptere det og handle på det. Det kræver mod at tage fat på de store grundlæggende problemer i vores samfund. Men det vil afføde respekt og tillid at tage fat om de samfundsproblemer, hvor resultatet ikke kan ses efter seks måneder, og som ikke bliver forsøgt løst ved at nedsætte et udvalg eller starte en evaluering. De problemer, det vil tage lang tid at få løst. Men de bliver ikke løst af at vente længere. Den, der har modet til at sætte gang i de store forandringer til gavn for borgerne, får mit kryds. Det vil kræve helt nye samfundsstrukturer, hvor kommunerne ikke er hovedaktøren på de fleste velfærdsområder, og hvor borgerne ikke er kastebold mellem kommuner og regioner, hvor de i mange tilfælde falder ned mellem to stole. De store velfærdsområder har behov for en strukturel indretning, der kan sætte det lange lys på, der kan investere i langsigtede løsninger og følge et helt menneskes liv. Og det harmonerer ikke med 98 kommuner, der indretter alt efter et-årige budgetter og valgperioder på fire år. Der er først og fremmest behov for et totalt gennemsyn af, hvor mange penge der bruges på administration ude i kommunerne og i regionerne. Derefter er der behov for en omfattende reform af velfærds-tænkningen indeholdende en ny finansieringsmodel, der er løsrevet fra kassetænkningen, og en ændring af, hvem der træffer afgørelser om hjælp og støtte. Læg afgørelserne i hænderne på de rette fagpersoner. Inddrag viden fra fagpersoner og borgerne. Det vil tage tid, det vil koste penge. Men det vil være en investering i vores fremtidsvelfærd, og det er en god forretning. ■ Det vil kræve helt nye samfundsstrukturer, hvor kommunerne ikke er hovedaktøren på de fleste velfærdsområder, og hvor borgerne ikke er kastebold mellem kommuner og regioner, hvor de i mange tilfælde falder ned mellem to stole _______ Monica Lylloff (f. 1978) er seniorjurist hos TT Advokater, forfatter til bogen SEJE MOR og medstifter af #enmillionstemmer Hilsen Peter ![]() Bilag Der findes en del udsatte børn, som ikke kommer i skole. HVORFOR? https://www.k10.dk/showthread.php?t=40123 Viden gør stærk, #enmillionstemmer https://www.facebook.com/hashtag/enmillionstemmer/ Sidst redigeret af phhmw; 10-09-2022 kl. 19:18. |
![]() |
![]() |
![]() |
#2 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.960
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
Har KL taget magten fra politikerne?
https://www.raeson.dk/2020/monica-ly...cFwdBlnmrFMEok
Problemerne er ikke noget nyt for landets politikere i kommunerne og Folketinget. Det store spørgsmål er så, hvorfor ingen har gjort noget ved det. Hvorfor er der en stiltiende accept af, at det er i orden at lave så mange fejl, og fratage eller nægte mennesker den hjælp, de ifølge loven har ret til, uden et fagligt grundlag? Kommentar af Monica Lylloff INDEN JEG BLEV mor til børn med handicap, levede jeg i den naive forestilling, at jeg bidrog til vedligeholdelsen af et kæmpe sikkerhedsnet, der griber og hjælper mennesker, der har brug for hjælp, når jeg afleverede halvdelen af min løn til SKAT. Jeg var overbevist om, at vores velfærdssamfund var skudsikkert. Det gælder desværre ikke handicapområdet, som i årtier har været præget af vilkårlighed, manglende retssikkerhed, manglende finansiering, diskrimination og til tider nærmest diktatoriske tilstande. Det er kommunerne, der træffer afgørelser på socialområdet, herunder om hvilken hjælp mennesker med handicap og deres pårørende kan få. Desværre er der skræmmende mange fejl i disse afgørelser. I 2019 omgjorde Ankestyrelsen 51 pct. af de påklagede afgørelser på børnehandicapområdet og 46 pct. på voksenhandicapområdet på landsplan (se: “Danmarkskortet” her). https://sm.dk/danmarkskort DETTE ER IKKE NOGET NYT for landets politikere i kommunerne og Folketinget. Social- og indenrigsministeren udtaler jævnligt, at det ikke må være en kamp at få hjælp, og at de mange fejl i kommunernes afgørelser er bekymrende. Det store spørgsmål er så, hvorfor ingen har gjort noget ved det. Hvorfor er der en stiltiende accept af, at det er i orden at lave så mange fejl, og fratage eller nægte mennesker den hjælp, de ifølge loven har ret til, uden et fagligt grundlag? Hvem styrer egentlig det spil? Man skulle tro, at det er politikerne, der sætter retningen på socialområdet, men sådan er det desværre ikke. Der er en anden spiller, der får mere og mere magt: Den private interesse- og medlemsorganisation med navnet Kommunernes Landsforening (KL). En organisation, hvis rolle skulle være at forhandle kommunernes økonomi, men som nu både har indflydelse på lovgivning og er toneangivende i kommunerne og som står til at få indflydelse på Ankestyrelsens afgørelser. Den 18. juni 2020 var social- og indenrigsministeren i samråd om en ny paragraf i serviceloven, som skal give kommunerne mulighed for at bevilge overvågning i eget hjem til svært handicappede mennesker, som kan dø uden denne overvågning. Paragraffen vil kun omfatte unge mellem 18 og 23 år. Unge fra 24 år og op vil derfor være nødt til at flytte på institution. Under samrådet kom det frem, at grænsen på de 23 år var et resultat af en forhandling med KL, men at grundlaget for denne forhandling ikke var tilgængeligt. KL var kommet frem til, at det ville blive for dyrt at udvide målgruppen. I Altinget kunne man den 25. juni 2020 læse, at KL reelt ikke kendte den eksakte udgift, men havde følgende opfattelse: “at flere personer uundgåeligt vil søge mod ordningen, når det bliver muligt at yde hjælp til overvågning i eget hjem”. https://www.altinget.dk/social/artik...apovervaagning I december blev det kendt for offentligheden, at mange kommuner har haft ansat private konsulenter til at finde besparelser på handicapområdet. Visse af disse konsulenter har været aflønnet ud fra, hvor stor en besparelse de kunne finde, også kaldet “no-cure-no-pay”. En uetisk og usympatisk tilgang til mennesker. Den 25. juni 2020 kunne man på Social- og Indenrigsministeriets hjemmeside læse, https://im.dk/nyheder/nyhedsarkiv/20...tte-mennesker/ at Ankestyrelsen havde udtalt, at betalingsmodellen “no-cure-no-pay” er ulovlig, hvis de private konsulenters arbejde for en kommune indebærer vurderinger af konkrete ydelser til borgere. Samme dag kunne man på KL’s hjemmeside læse denne overskrift: “Ankestyrelsen slår fast: Ikke ulovligt at bruge private konsulenter på social-området”. I økonomiaftalen for 2021 mellem kommunerne og regeringen fremgår det, at KL nu får mulighed for at drøfte rækkevidden af Ankestyrelsens afgørelser. En Ankestyrelse, der ellers skulle være uafhængig og være mulighed for retssikkerhed på socialområdet. Den 25. juni 2020 kunne man i Altinget læse følgende overskrift: “KL: Vi er nødt til at drøfte rækkevidden af Ankestyrelsens principmeddelelser”. Ifølge Thomas Adelskov, formand for KL’s Socialudvalg og borgmester i Odsherred, er det et problem “når Ankestyrelsen træffer afgørelser, der i deres ordlyd er meget vidtgående i fortolkningen af loven – og yderst vidtgående i forhold til den eksisterende praksis”. Denne udtalelse er interessant set i lyset af den høje omgørelsesprocent. For hvad mener KL, når de siger, at Ankestyrelsens afgørelser er blevet for vidtgående? Jeg har en fornemmelse af, at der hentydes til, at det koster kommunerne for mange penge, når Ankestyrelsen giver så mange borgere medhold i deres klager. Vi har politikere, der med til bordet har inviteret en organisation, som dermed kan have afgørende indflydelse, alt imens borgernes retssikkerhed udvandes – og ligeledes en organisation, der ikke kan stilles til ansvar som en offentlig myndighed vil kunne, da en privat organisation ikke er underlagt de samme regler, som en forvaltningsmyndighed er, men som udstikker retningen ude i kommunerne. Jeg mangler nogle borgmestre, der vil stå frem og erkende, at måden, handicapområdet forvaltes på, er en skandale. Borgmestre, der tør stå op imod den manipulation af de kommunalt ansatte, som finder sted, og som ender ud i den forråelse, der efterhånden gennemsyrer forvaltningen. Når en socialchef i ramme alvor vil legitimere låste døre over for mennesker med handicap eller når socialchefernes formand indikerer, at nogle borgere får for meget hjælp på bekostning af andre: ”Folketingets politikere må gå ind i dialogen om, at vi ikke kan give alt til alle”. Men der er pinlig tavshed. Selv når det kommer frem, at et udviklingshæmmet barn bliver forbrændt i bad på en institution er der stille (link og link). Det store spørgsmål er, om vi i Danmark fortsat skal leve i en illusorisk rus over, hvor fantastisk et velfærdssamfund vi har? Hvor illusionen holdes ved lige af demokratisk valgte borgmestre og folketingspolitikere, der sørger for at være hinandens polstrede puder? Og hvor en privat interesse- og medlemsorganisation som KL nu har fået politisk magt til at styrke illusionen. ■ Monica Lylloff (f. 1978) er anklager hos Rigsadvokaten, forfatter til bogen SEJE MOR og medstifter af #enmillionstemmer [illustration: pressefoto] Bilag Om KL https://www.k10.dk/showthread.php?t=17409 Hilsen Peter ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
#3 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.960
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
Monica Lylloff
Jeg var gæst i P1 debat i dag på vegne af #enmillionstemmer og fik lov til at starte dagens episode, som handler om vores velfærdssamfund.
Jeg kalder det dysfunktionelt, katastroferamt og i stykker… Over for mig sad Rasmus Jarlov (C) og Kasper Sand Kjær (S). Hvad jeg stemmer? I have no idea……jeg håber, den næste 3,5 uge kan pege mig i den rigtige retning🤞 Epioden kan høres her 👉 https://www.dr.dk/lyd/p1/p1-debat/p1-debat-2022-10-06 #enmillionstemmer DR P1 Hilsen Peter ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
#4 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.960
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
LYT nøje til hvad Monica siger....
https://www.facebook.com/permalink.p...eric&ref=notif
Debatten - DR 9. maj · - Vi sætter et kryds, når vi stemmer og så forventer vi, at vedkommende gør, som de siger, at de ville. Når vi så gentagende gange ser, at dette ikke passer, så forsvinder tilliden til politikerne. Sådan siger Monica Lylloff, stifter af #EnMillionStemmer, der har mistet tilliden til de danske politikere. Hilsen Peter ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
#5 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.960
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
For første gang er jeg i seriøs tvivl om, hvor mit kryds skal sættes
For første gang er jeg i seriøs tvivl om, hvor mit kryds skal sættes. Det er frustrerende
Hvordan kan jeg have tillid til dem, der har siddet på Christiansborg de sidste tre år? Jeg har altid været modstander af blanke stemmer, men nu overvejer jeg det selv. https://www.berlingske.dk/kommentare...s-skal-saettes Monica Lylloff, 44 år, Fredensborg Politikerlede, mistillid og valgflæsk. De tre ord indrammer ret godt, hvordan jeg har det med politikere lige nu. Mistilliden kommer af flere års erfaring med politikere, der lover at gøre en forskel, inden de bliver valgt. Og det tror jeg virkelig på, at de mener. Men så snart de bliver valgt, bliver hovedparten ramt af kollektiv hukommelsestab, og de fleste bliver mestre i undskyldninger for manglende handling. Jeg har indtil nu været modstander af blanke stemmer. Men jeg er derude, hvor jeg selv overvejer at stemme blankt. Et tegn på frustration og afmagt i forhold til den måde, politik forvaltes på. Det er ikke noget, jeg er stolt af. Det er noget, jeg er ked af. Jeg er medstifter af bevægelsen #enmillionstemmer, der kæmper for at sikre retssikkerhed for mennesker med handicap og psykisk sårbarhed. Et område, der kom på den politiske dagsorden ved valget i 2019, da vi fik råbt højt nok. Der blev lovet ændringer. Og med løftet spirede håbet. Der har de sidste tre år været politisk enighed om, at handicapområdet og psykiatrien befinder sig i en katastrofal situation. Alligevel er der intet sket på handicapområdet, og den styrtblødende psykiatri fik sat et lille vabelplaster på. Det svigt har gødet min mistillid og politikerleden. Hvordan kan jeg have tillid til dem, der har siddet på Christiansborg de sidste tre år? Jeg er træt af at høre kandidater konkurrere om at være den hårdeste, om at udskamme mest og om at love mest i blinde. Jeg er træt af at høre den ene undskyldning efter den anden om, hvorfor de store problemer i samfundet ikke er løst. Børn, der ikke kan være i nutidens skoler. Unge med ondt i sjælen. Ældre, der må ligge i egen urin i timevis. Mennesker med handicap, der sidder isoleret på bosteder og er frataget mulighederne for livskvalitet. Offentlige myndigheder, der ikke overholder gældende love. Medarbejdere, der ikke længere vil være medarbejdere der, hvor der er så enormt meget brug for dem, fordi de ikke kan holde arbejdsvilkårene ud. Det er de store problemer. Det allerstørste problem er måden politikerne prøver at løse problemerne på. De laver symbolpolitik og symptombehandling. De nedsætter udvalg og kommissioner og sender millioner ud til dysfunktionelle systemer eller til løsninger, der ikke kan lade sig gøre eller bare ikke sker. Imens bliver problemer til katastrofer, skandaler og tragedier. Der er kandidater, der vil kæmpe for ordentlige forhold i vores samfund. Så jeg kan stemme personligt, men hvor meget må den enkelte kandidat afvige fra sit partis førte politik? Der tales om tillidskrise og valgflæsk. Hvornår begynder flere at handle anderledes og lave et statement – enten ved at flytte krydset markant eller stemme blankt? Stemmer vi det samme, er vi sikre på at få mere af det samme. For mig er det ikke godt nok. Jeg vil sætte mit kryds der, hvor jeg kan være sikker på, at ordene forpligter. For ord er gratis. Adfærd er det afgørende. Monica Lylloff, 44 år, jurist og medstifter af #enmillionstemmer, Fredensborg Hilsen Peter, ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
#6 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.960
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
Det skal stoppe NU! Det er ikke og har aldrig været sandt.
I denne hyggelige julestemning er der kommet nye beregninger, som vi burde glæde os over, i denne kolde tid.
Monica Lylloff Jurist Mor til 3 handicappede børn #Enmillionstemmer Siden 2009 har vi måttet høre på den usympatiske og uempatiske klagesang fra Kommunernes Landsforening og kommunerne, at mennesker med handicap tager penge fra de ældre, fra skolerne og fra daginstitutioner. phhmw Læs hvad den 100% PRIVATE interesseforening KL Kommunernes Landsforening står for https://mail.k10.dk/showthread.php?t=17409 Mennesker med handicap har været udnævnt som syndebukken for kommunernes pressede økonomi. Det skal stoppe NU! Det er ikke og har aldrig været sandt. Det har mediet NB-Social nu fået gravet i. ![]() Så nu må historien skrives om, og der er ingen undskyldning for ikke at overholde loven og give mennesker den hjælp, de har behov for. Historien er jo nok nærmere, at kommunerne ikke kan finde ud af at forvalte ansvaret for at hjælpe mennesker med handicap. #enmillionstemmer https://www.nb-social.dk/2022/12/06/...SohbVdAyYuVqCg Sejlivet myte aflivet: Handicapområdet er ikke hovedårsagen til presset økonomi I 2018 udgjorde udgifterne til det specialiserede socialområde 19,4 procent af kommunernes serviceudgifter. I 2021 var det 19,8 procent. Den svage stigning viser, at det specialiserede socialområde ikke er ene om at presse kommunernes økonomi. Af Peter Risager, [email protected] Kommunernes klagesang over de stærkt stigende udgifter til handicapområdet og den manglende kompensation i økonomiaftalerne skal måske tages op til genovervejelse, viser nye tal. For selvom kommunernes udgifter til det specialiserede socialområde samlet set er steget med lige knap tre milliarder kroner fra 2018 til 2021, så er servicerammen i alt steget med knap ti milliarder kroner i samme periode. Dermed er det specialiserede socialområdes andel af de samlede serviceudgifter blot steget fra 19,4 procent i 2018 til 19,8 procent i 2021. Det viser en beregning foretaget af NB-Økonomi på baggrund af regnskabstal fra Danmarks Statistik. Samtidig viser tallene, at det specialiserede socialområdes andel af de samlede serviceudgifter faktisk er faldet i hele 39 ud af landets 98 kommuner. Ser man alene på udviklingen i udgifterne til det specialiserede socialområde, så er de faldet i 20 kommuner fra 2018 til 2021. Dermed dementerer tallene den forholdsvist udbredte opfattelse af, at det specialiserede socialområde er i en kraftig udgiftsvækst i stort set samtlige kommuner. Det betyder samtidig, at kommunerne heller ikke blot kan pege på stigningen i udgifterne til det specialiserede socialområde som årsag til, at mange overskrider budgetterne og har svært ved at få økonomien til at hænge sammen. Mens udgifterne til det specialiserede socialområde er steget med tre mia. er serviceudgifterne steget med 10 mia. Grafen viser kommunernes udgifter til det specialiserede socialområde og kommunernes samlede serviceudgifter i 2018 og 2021 samt udviklingen i kroner og procent. Nederst er udgifterne opgjort som andel af de samlede serviceudgifter i procent. Table with 5 columns and 5 rows. Currently displaying rows 1 to 5. 2018 2021 Udvikling i kr. Udvikling i procent Udgifter til det specialiserede socialområde i alt, kr. 50.246.233.689 53.205.340.000 2.959.106.311 5,89% Udgifter til det specialiserede socialområde, kr. pr. indbygger 8.691 9.111 419 4,82% Serviceudgifter i alt, kr. 259.371.622.069 269.183.336.000 9.811.713.931 3,78% Serviceudgifter, kr. pr. indbygger 44.865 46.093 1.229 2,74% Udgifter til det specialiserede socialområde, procent af serviceudgifter 19,37% 19,77% Tabel: Peter Risager Kilde: Danmarks Statistik, REGK31, REGK11, REGKC Hent data Lavet med Datawrapper Billedet nuanceres, når man ser på økonomiaftalernes indhold Men selvom kommunerne har fået 10 milliarder kroner mere at bruge på service hvert år, så er det ikke ens betydende med, at kommunerne har haft et markant større råderum til at tage sig af udgifterne til blandt andet det specialiserede socialområde. En stor del af løftet af servicerammen har nemlig været målrettet specifikke områder, siger KL-formand Martin Damm: “Folketinget har de seneste mange år delt penge ud til de populære områder som eksempelvis ældrepleje og minimumsnormeringer. Men de penge er jo låst af nye krav fra Folketinget, og derfor bliver vi nødt til at skære på de områder, som er tilbage,” siger han og uddyber: “Vores ønske er, at Folketinget går ind og prioriterer og fastsætter rettighederne på det specialiserede socialområde, så de passer med de penge, som man rent faktisk bevilger til området”. Tager man det perspektiv, ser billedet da også helt anderledes ud. Det skønnes, at omtrent 5,5 milliarder kroner ud af det samlede løft på 10 milliarder kroner fra 2018 til 2021 er gået til at dække det demografiske træk, altså stigende udgifter til flere børn og ældre. Dernæst er en stor del af løftet afsat til blandt andet ældrepleje og minimumsnormeringer i daginstitutionerne. Dermed har væksten i reelle frie midler, som kommunerne selv har kunnet råde over i perioden 2018 til 2021, været meget begrænset. Tager man det in mente, er en udgiftsvækst på tre milliarder kroner på det specialiserede socialområde et relativt stort beløb, hvis man antager, at stort set alle pengene har skullet findes indenfor det eksisterende budget. Samtidig har der ikke været afsat specifikke midler i økonomiaftalerne til det specialiserede socialområde, så hele væksten på tre milliarder kroner har kommunerne selv skullet prioritere. Så selvom det specialiserede socialområde ikke har udgjort hovedparten af væksten i kommunernes serviceudgifter siden 2018, så er der den centrale forskel til andre områder, at kommunerne netop ikke har fået afsat midler til området i økonomiaftalerne. Derfor afhænger konklusionen i høj grad af, hvordan man opgør det generelle løft af kommunernes serviceramme. Men med 39 kommuner, der har haft et fald i udgifterne til det specialiserede socialområde som andel af de samlede serviceudgifter, så holder historien om, at det specialiserede socialområde er en af de største udgiftsdrivere på tværs af kommunerne altså ikke. FAKTA – Sådan har vi gjort: For hver kommune har vi hentet de samlede serviceudgifter i 2018 og 2021 fra Danmarks Statistiks Statistikbank, RGEK31, REGK11 og REGKC med udgangspunt i KLs manual for opgørelse af serviceudgifter. Her er alle tal trukket som nettodriftsudgifter fratrukket statsrefusion. Herefter har vi trukket kommunernes udgifter til det specialiserede socialområde på hovedkonti 5.28 og 5.38, som vedrører henholdsvis børneområdet og voksenområdet. I lighed med serviceudgifterne har vi trukket tallene som nettodriftsudgifter fratrukket statsrefusion. I begge tilfælde har vi også trukket tal for hele landet. Herefter har vi PL-reguleret udgifterne fra 2018 til 2021-priser med udgangspunkt i KL’s PL-skøn for serviceudgifter eksklusiv overførsler. For både 2018 og 2021 har vi hentet tal fra Danmarks Statistiks FOLK1A over folketallet den 1. januar. Herefter har vi udregnet både serviceudgifterne og udgifterne til det specialiserede socialområde i kroner pr. indbygger for begge år for både hver kommune og hele landet. For hver kommune har vi udregnet, hvor stor en andel udgifterne til det specialiserede socialområde udgør af de samlede serviceudgifter i kommunen. Til sidst har vi udregnet udviklingen i udgifterne fra 2018 til 2021 i både kroner, kroner pr. indbygger samt i procent og procentpoint. Få adgang til regnearket bag analysen i NB-Data. Med venlig hilsen🤝 og Glædelig Jul og et lykkebringende Nytår Peter ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
#7 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.960
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
Alle 98 kommunalbestyrelser er meldt til Tilsynet...
... fordi de ikke overholder Retssikkerhedslovens § 3 stk 2 omhandlende sagsbehandlingstider i sociale sager, som borgerne skal kende til FØR en given ansøgning afsendes til kommunen
#enmillionstemmer får ros. https://www.sn.dk/frederikssund-komm...SK0E9IjF4EA63I Debat: Tak til “enmillionstemmer” Ole Peltola, Fjordlandslisten Muslingevej 7 3630 Jægerspris Rigtig mange borgere i Frederikssund Kommune har været udsat for en forkert og endog uværdig sagsbehandling. Det har stået på i omkring 5 år – det kan nærmest dateres med Vingeskadalen i december 2017 – og det har påvirket mange borgeres hverdag negativt sidenhen, fordi kommunen på visse sagsbehandlingsområder har fået opbygget en kultur, hvor borgeres retssikkerhed har været undertrykt, og hvor en “afhumanisering” af borgere i nød har været al for almindelig. Det har åbenbart været en TREND blandt landets kommuner, og på den baggrund har foreningen “enmillionstemmer” indberettet alle kommuner til TILSYNET, fordi ingen af landets 98 kommuner tilsyneladende har haft styr på reglerne omkring noget så simpelt som sagsbehandlingsfrister. Alle kommuner har pligt til at fastsætte og orientere om disse frister, og samtidig er der et sæt tilhørende regler som sikrer, at kommunerne ikke bare kan overskride disser frister, som det passer dem. Men uden offentliggjorte frister på hjemmesiden har kommunerne haft frit spil i forhold til at tilsidesætte den del af borgernes retssikkerhed, for uden en afgørelse kan en borger ikke klage videre til Ankestyrelsen. Man er derfor som borger “ubehjælpelig låst”, mens kommunen bare får tiden til at gå og gå, og derfor er tidsfrister så afgørende for borgernes retssikkerhed. Det har helt givet kostet borgere dyrt økonomisk – også i Frederikssund – men de største omkostninger har dog været de menneskelige, for det slider vanvittig hårdt på ens ressourcer, hvis man – udover det problem, man søger hjælp til – også skal ligge i strid med kommunen for at opnå sin ret efter reglerne. Derfor er det et fantastisk løft i denne kamp, at “enmillionstemmer” har foretaget grundige undersøgelser og slutteligt har indberettet alle landets kommuner til Tilsynet. Jeg siger personligt tak til foreningen “enmillionstemmer”, for jeg har været yderst pinligt berørt over, at forvaltningens øverste top – sammen med vores valgte tillidsfolk i byrådet – har været så svære at råbe op, men nu forventer jeg op til mindre tsunamier på rådhuse i det ganske land – også i Frederikssund. Med håbet om en ny kultur på området. Klager over Ankestyrelsen Tilsynet til Ombudsmanden: https://www.k10.dk/showthread.php?p=374768#post374768 Hvor Tilsynet bliver udstillet i en liden mangel af ordentlighed og retssikkerhed, Hilsen Peter ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
#8 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.960
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
Hvorfor skal kommunerne spare på de allermest sårbare
Monica Lylloff: Hvorfor skal kommunerne spare på de allermest sårbare, når regeringen siger, at økonomien er bomstærk?
Mens vi får at vide, at dansk økonomi er stærk, skal landets største kommune nu spare 85 millioner kroner på nogen af de mest sårbare borgere. Kommunerne kan tydeligvis ikke løfte velfærdsopgaverne alene, og flaskehalsen peger nu på Christiansborg, skriver Monica Lylloff. https://www.altinget.dk/artikel/moni...rce=nyhedsbrev Monica Lylloff Forfatter, foredragsholder, medstifter af #enmillionstemmer, jurist, TT Advokater Dette indlæg er alene udtryk for skribentens egen holdning. Alle indlæg hos Altinget skal overholde de presseetiske regler. Tirsdag 24. oktober kunne Altinget berette, at Københavns Kommune i november skal træffe beslutning om at spare 85 millioner kroner på socialområdet i 2024. Pengene i den åbenbart tomme pengekasse kan kommunen ifølge et sparekatalog finde ved blandt andet at lukke eller skære i 50 sociale indsatser. Der er for eksempel tale om behandlingstilbud til unge, der er opvokset i misbrug og fritidstilbud til mennesker med handicap. Vores såkaldte velfærdssamfund smuldrer mellem hænderne på landets borgmestre, mens regeringen udtaler, at der er penge nok Monica Lylloff, forfatter, foredragsholder og medstifter af #enmillionstemmer Men ifølge regeringen er det ikke penge, der mangler i vores samfund. Finansminister Nicolai Wammen (S) udtalte 31. august, da han fremlagde finanslovsforlaget for 2024, at dansk økonomi er bomstærk, inflationen er faldet, og kassen er blevet større. Statsminister Mette Frederiksen (S) har udtalt, at ”den nye tids valuta i dansk politik ikke er penge, for dem har vi mange af”. Ifølge statsminsteren er “hænder” den nye valuta. Velfærdssamfundet smuldrer Dette paradoks efterlader en med spørgsmålet, at hvis der er så mange penge, og hvis økonomien er så bomstærk, hvorfor skal landets største kommune så spare 85 millioner kroner på nogen af de mest sårbare borgere? Det er værd at huske, at Københavns Kommune ikke er den eneste kommune, der sparer på investeringen i vores velfærdssamfund. I Næstved har man allerede sparet 25 millioner kroner på ældreområdet og vil spare yderligere millioner i 2024. I år vedtog Helsingør kommune en besparelse på 24 millioner kroner på børne- og uddannelsesområdet, der blandt andet betød, at der blev sparet på hele specialskoleområdet, der også indebar nedskæring i personalet på en specialskole for børn med omfattende handicap. Her var der altså “hænder” nok. Men de måtte afskediges. Vores såkaldte velfærdssamfund smuldrer mellem hænderne på landets borgmestre, mens regeringen udtaler, at der er penge nok, og i samme sætning forklares kommunernes nedslagtning af velfærdssamfundet med skiftende undskyldninger som stigende inflation og mennesker med handicap, der koster for meget, krig i Ukraine og corona. Det er uacceptabelt, at skiftende regeringer fralægger sig ansvaret for forvaltningen af velfærdsområderne og holder situationen ud i en strakt arm, uanset hvor belejligt, dette måtte være Monica Lylloff, forfatter, foredragsholder og medstifter af #enmillionstemmer Christiansborgs ansvarsfralæggelse Flaskehalsen peger på Christiansborg, der er den øverste ansvarlige her i landet. Det er uacceptabelt, at skiftende regeringer fralægger sig ansvaret for forvaltningen af kernevelfærdsområderne og holder situationen ud i en strakt arm, uanset hvor belejligt, dette måtte være. Christiansborg siger, de har sendt penge. Kommunerne siger, at de skal sende flere penge. Det kaldes med andre ord cirkulær ansvarsfralæggelse. Kommunerne forvalter omkring 280 milliarder kroner af vores skattekroner på service. Hvor bliver alle de penge af, når servicen bliver dårligere for hver år? Hvem holder egentlig øje med, hvordan kommunerne selvstyrer? Ingen ønsker tilsyneladende at røre dette med en ildtang, selvom kommunerne har ansvaret for forvaltningen af de fleste kernevelfærdsopgaver i landet. Regningen for besparelser bliver større og større Konsekvenserne af den førte politik har allerede vist sig inden for uddannelsesområdet, beskæftigelsesområdet, det specialiserede socialområde, ældreområdet og psykiatrien. Når kommunerne sparer på disse vigtige områder, bliver regningen kun større år for år grundet de afledte effekter af disse besparelser. Når der ikke sættes ind rettidigt og rigtigt med støtte til børn i mistrivsel, er den afledte effekt i rigtig mange situationer, at børn udvikler langvarigt ufrivilligt skolefravær, som betyder, at forældrene ikke kan passe deres arbejde. Børnene bliver i flere sager så dårlige, at de må i kontakt med psykiatrien og får behov for endnu mere omfattende hjælp, end hvis der var sat ind med det samme. På sigt kan den manglende rettidige hjælp præge børnenes muligheder for at få en uddannelse og et arbejde. Regeringen må være sit ansvar voksent, trække den strakte arm til sig og indse, at tiden er inde til en omkalfatring af velfærdsstrukturen Monica Lylloff, forfatter, foredragsholder og medstifter af #enmillionstemmer En omkalfatring af velfærdsstrukturen På nuværende tidspunkt går 45 procent af børn med autisme helt eller delvist ikke i skole, 25 procent af unge med ADHD mellem 15-24 år står uden for job og uddannelse, og 70 procent af voksne med ADHD står uden for den danske arbejdsstyrke. Når ældre mennesker ikke får den hjælp, de har behov for fra kommunen, må de pårørende træde til. 17 procent af pårørende til landets ældre var i 2018 i risiko for at forlade arbejdsmarkedet på grund af pårørendeopgaver. Der er med garanti flere økonomisk-tekniske mellemregninger, der kan bringes på banen som endnu en undskyldning. Men resultatet er, at den nuværende situation med den nuværende struktur er komplet dysfunktionel. Resultatet er, at borgerne ikke får den service og velfærd, som borgerne via skatten betaler for ifølge den usynlige samfundskontrakt. Det er det, der mærkes ude i de enkelte hjem. Regeringen er nødt til at tage fat om nælden, uanset hvor irriterende det er. For det er ikke i orden at sige til befolkningen, at det går godt i dansk økonomi, når kommunerne samtidig skærer helt ind i knoglemarven på nogle af samfundets vigtigste opgaver. Det er på grænsen til propaganda. Regeringen må være sit ansvar voksent, trække den strakte arm til sig og indse, at tiden er inde til en omkalfatring af velfærdsstrukturen. Kommunerne kan tydeligvis ikke løfte forvaltningen af velfærdsopgaverne alene i den nuværende ramme. Hilsen Peter ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
#9 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.960
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
Den forfærdelige behandling af mennesker med handicap
Monica Lylloff: Den forfærdelige behandling af mennesker med handicap er politikernes skyld, ikke medarbejdernes
https://www.raeson.dk/2023/monica-ly...FDqfJDbfU7zrEw Situationen på de to bosteder i TV2-dokumentaren “Nødråb i natten” er ikke enkeltstående tilfælde og er ikke opstået over night. Alligevel var der ikke mangel på politisk forargelse på de sociale medier og i interviews. Forargelsen stod i kø, og den cirkulære ansvarsfralæggelse kørte på fuld speed. Men ansvaret ligger hos politikerne på Christiansborg. Kommentar af Monica Lylloff I Danmark bliver nogle mennesker med handicap gemt væk på botilbud, hvor de opbevares i isolation, angst, smerter og i deres egen urin og afføring. Politikere er i årevis blevet gjort opmærksom på, at mennesker med handicap ikke får den hjælp, pleje og omsorg, de har behov for. Men den politiske verden har lukket øjnene i håbet om, at det går væk af sig selv i deres valgperiode. Den 1. november og den 8. november 2023 havde hele Danmark muligheden for at få indblik i konsekvenserne af denne nedprioritering, da udsendelsen “Nødråb i natten” blev vist på TV2. I udsendelsen dokumenterer skjulte optagelser, hvordan nogle ansatte på to botilbud udsætter mennesker med handicap for umenneskelig og nedværdigende behandling. Mathias på 19 år, der ligger alene og skriger i en time og 14 minutter, og mennesker, der ligger i deres egen afføring og urin i timer. En ung mand, der slår sig selv, mens en medarbejder sidder ved siden af med ryggen til og ser Netflix. Mennesker, der ikke kan forsvare sig selv eller kalde på hjælp, bliver i alt for mange situationer behandlet uværdigt og i flere tilfælde umenneskeligt. I juni 2019 døde 20-årige Sofie i et badekar på sit bosted, hvor hun var blevet efterladt alene i vand, som ved en senere undersøgelse blev målt til 52 grader. Hun blev fundet livløs med opkast i svælg og mund og andengradsforbrændinger på store dele af kroppen. Det er ikke det eneste eksempel. https://www.bt.dk/samfund/grusomt-sv...ldhedt-badekar I april 2020 blev Fenja på 9 år efterladt alene i et badekar på sit bosted og fik alvorlige andengradsforbrændinger på kroppen. https://www.bt.dk/samfund/niaarig-ud...ssede-af-hende Her blev vandet målt til 60 grader. Og i maj 2021 blev 18-årige Signe efterladt alene i et badekar på sit bosted. Hun blev også fundet med andengradsforbrændinger på store dele af kroppen. https://www.bt.dk/samfund/grusomt-sv...skoldhedt-vand Nu har skjulte optagelser afdækket umenneskelig og nedværdigende behandling på to bosteder, Odinsgård i Haderslev og Lynghuset i Københavns Kommune, hen over en længere periode. Det har vist sig, at Haderslev Kommune har været vidende om de store problemer på Odinsgård i 8 år. https://nyheder.tv2.dk/samfund/2023-...er-handling-nu Situationen på de to bosteder i “Nødråb i natten” er ikke enkeltstående tilfælde og er ikke opstået over night. Alligevel var der ikke mangel på politisk forargelse på de sociale medier og i interviews. Forargelsen stod i kø, og den cirkulære ansvarsfralæggelse kørte på fuld speed. Forvaltningen i begge kommuner pegede på ledelse og medarbejdere, mens Christiansborg og Kommunernes Landsforening pegede på manglende uddannelse af medarbejderne og ledelsesproblemer. Hertil kom en kritik af landets socialtilsyn. https://nyheder.tv2.dk/samfund/2023-...rne-paa-bosted Indrømmet, der er også problemer med ufaglærte medarbejdere og dårlig ledelse. Men at slå på de to faktorer som de grundlæggende årsager er igen udtryk for symptompolitik og politisk apati. For det kræver ikke en højere uddannelse at udvise empati og menneskelighed. Det kræver heller ikke en opjusteret uddannelse at vide, at et menneske ikke skal sidde og slå sig selv, eller at et menneske ikke skal ligge i sin egen urin en hel dag. Den situation, der nu kan konstateres på flere botilbud i landet, er et resultat af en total dysfunktionel struktur, der blev skabt på handicapområdet ved strukturreformen i 2007. Her fik kommunerne det samlede ansvar som myndighed for handicapområdet, hvilket siden har indebåret ansvaret for at visitere, drive tilbud og betale for det. Forinden havde amterne en del af ansvaret, herunder driften af højt specialiserede tilbud. Nedlæggelsen af amterne betød nedlæggelse af den viden, der var opbygget over mange år. Oveni dette kommer, at kommunerne, ifølge deres årlige klagesang, ikke kan få kassen til at passe. Manglende viden og umiddelbart manglende økonomi er den værst tænkelige cocktail i forhold til ansvarlig forvaltning og den bedst tænkelige gødning til en syg kultur. Kulturen afføder et lige så sørgeligt menneskesyn. Nutiden svigt minder alt for meget om de nyligt afdækkede svigt, der skete i ’åndssvageforsorgen’ i årene 1933 til 1980. Svigt, som Staten den 11. september 2023 har undskyldt for. Forskellen på dengang og nu er, at dengang vidste man ikke bedre. Det gør man nu. Rigsrevisionen opfordrede i deres beretning 21. marts 2022 Folketinget til at overveje, om årsagen til de tilbagevendende problemer skyldes strukturelle problemer. Men det har den tidligere og nuværende regering ikke reageret på. I stedet har social- og boligminister Pernille Rosenkrantz-Theil foreslået at indføre en styrket whistleblowerordning for ansatte på bosteder. https://rigsrevisionen.dk/Media/6378...384/SR1321.pdf Ministeren må tro, at befolkningen bare er lemminger på automatpilot. I den sag fra programmet “Nødråb i natten”, der omhandler Lynghuset i København, havde en ansat på bostedet kontaktet medierne, efter at hun over en længere periode havde forsøgt at råbe ledelsen op i forhold til de omsorgssvigt, hun oplevede på sit arbejde på Lynghuset. Et arbejde, hun nu har forladt, fordi ledelsen ikke reagerede. https://www.fagbladetfoa.dk/Artikler...e-omsorgssvigt Den syge kultur skubber de dygtigste medarbejdere ud, og dermed får den negative spiral af manglende medarbejdere og manglende faglighed de allerbedste betingelser. Der skal sættes ind nu og fremadrettet. Lige nu kunne man sende fagpersoner rundt i landet, som kan klæde medarbejdere og ledelse på med den rette faglighed, og der kunne med et snuptag indføres økonomiske sanktioner, når der konstateres omsorgssvigt eller lignende. Inspirationen kunne for eksempel hentes fra Fødevarestyrelsens kontroller med blandt andet restauranter. På den lange bane er regering og folketing nødt til at indse, at der skal arbejdes på en omfattende strukturændring, så kommunerne ikke sidder på magten i forhold til at visitere til hjælp, drive botilbud og betale for gildet. Den opgave kan kommunerne ikke magte. Der mangler politisk mod til at tage ansvaret på sig. Måske er der ligefrem tale om manglende vilje? ■ Forskellen på dengang og nu er, at dengang vidste man ikke bedre. Det gør man nu Monica Lylloff (f. 1978) er seniorjurist hos TT Advokater, forfatter til bogen SEJE MOR og medstifter af #enmillionstemmer. ILLUSTRATION: Monica Lylloff, eget pressefoto. Hilsen Peter ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
#10 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.960
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
Kommuner er ikke gearet til sager om børn med handicap, mener jurist
Kommuner er ikke gearet til sager om børn med handicap, mener jurist: 'Det kan få en hel familie til at knække sammen'
Ifølge Monica Lylloff burde det være fagfolk i regionerne, der tog sig af sagerne. https://www.dr.dk/nyheder/indland/ko...det-kan-faa-en Sidste år havde næsten halvdelen af alle børnehandicapsager, der blev indklaget til Ankestyrelsen, en eller anden fejl eller mangel. 48,8 procent, for at være helt præcis. Omgørelsesprocenten dækker over både sager, der helt bliver omgjort og sager, der sendes tilbage til kommunen med krav om at se på sagen igen med nye oplysninger. Det er langt fra godt nok, mener Monica Lylloff, der er jurist, mor til børn med særlige behov og medstifter af initiativet #Enmillionstemmer. - Det har enorme konsekvenser, og jeg hører det dagligt. Det kan faktisk få en hel familie til at knække sammen, siger hun. Hedensted er en af de kommuner, hvor mange sager bliver genbehandlet. I Facebook-gruppen, 'Dårlig sagsbehandling i Hedensted Kommune', deler familier historier om deres oplevelser med sagsbehandlingen. Og i dag vil en gruppe borgere demonstrere Juelsminde Rådhus, samme dag som kommunalbestyrelsen bliver præsenteret for omgørelsesprocenten. LÆS OGSÅ:Næsten halvdelen af alle klagesager har mangler: Janie har vundet flere sager om pasning af autistisk søn Monica Lylloff mener ikke, at kommunerne har ressourcerne til at behandle sagerne, og ifølge hende burde andre fagfolk være med til at træffe afgørelserne. - I regionerne sidder fagpersonerne på sygehuse og så videre, og det er da dem, der skal med ind i de her beslutningsprocesser, lyder det. Familier beder om hjælp, fordi de har brug for det Monica Lylloff understreger, at det ikke er uden konsekvens, når familier med børn med handicap skal igennem lange sagsforløb ved både kommune og sommetider også Ankestyrelsen. - Man kommer ikke til kommunen og beder om hjælp, medmindre man har absolut behov for det. Og når hjælpen så ikke kommer, så har det nogle konsekvenser, ud over at barnet har det dårligt, siger hun. Blandt andet kan det have betydning for forældrenes plads på arbejdsmarkedet, forklarer hun. - Hvis barnet bliver ved med at have det dårligt og måske får det endnu dårligere, imens hjælpen udebliver, så rammer det hårdt. Både i forhold til stress, depression og forældrene bliver måske nødt til helt at trække sig fra arbejdsmarkedet, fordi de ikke kan lade deres barn være alene hjemme, siger Monica Lylloff. Omgørelser på børnehandicapområdet Ankestyrelsen behandler borgeres klager over kommunernes afgørelser. Hvert år udsender Ankestyrelsen et såkaldt Danmarkskort, hvor det fremgår, hvor høj omgørelsesprocenten er på socialområdet, børnehandicapområdet og voksenhandicapområdet i kommunerne. Omgørelsesprocenten viser andelen af klagesager i Ankestyrelsen, som ændres, ophæves eller sendes tilbage til kommunen til fornyet behandling. I 2022 var omgørelsesprocenten på børnehandicapområdet på landsplan 48,8. De fordeler sig således: 10,5 procent af sagerne er ændret eller ophævet. 38,3 procent er sendt retur til kommunerne til ny behandling. 51,2 procent er stadfæstet. Kilde: Social-, bolig- og ældreministeriet Det har konsekvenser for både samfund og familier For at finde roden til problemet med sagerne skal vi helt tilbage til 2007, mener Monica Lylloff. Under kommunalreformen blev børnehandicapområdet nemlig lagt over til kommunerne - og det var en fejl, hvis man spørger hende. - Jeg har brug for, at Christiansborg erkender, at den måde, man strukturerede handicapområdet i 2007, var en kæmpe fejl. Man er nødt til at gøre det om, for det her har så store konsekvenser, både for den enkelte familie og for samfundet, siger hun. KL mener ikke, at området skal deles Men det giver ikke mening, at fagpersoner fra for eksempel sygehuse og regioner skal være med til at afgøre børnehandicapsager. Det siger Janet Samuel, der er kontorchef på socialområdet hos Kommunernes Landsforening. (phhmw En ansat i en 100% privat interesseforening som KL Kommunernes Landsforening) - Sygehuse laver ikke sagsbehandling. De behandler patienter. De arbejder ikke med det socialfaglige, siger Janet Samuel. Hun mener, at behandlingen på sygehuse ikke handler om barnets daglige liv, hvordan barnet fungerer i en skolesammenhæng, og hvordan man støtter en familie med et barn med handicap. - Det har de slet ikke kompetencer eller indsigt i. De laver vigtig sundhedsfaglig behandling, men alt det andet har de ikke erfaring med, siger Janet Samuel. Men kommunerne har et stort ansvar for at gøre sagsbehandlingen bedre, siger hun. - Vi skal kigge på, hvor de alvorlige fejl opstår. Fejl som kan skade nogen eller gøre livet svært for mennesker, som har krav på en god tilværelse med deres udfordringer, siger Janet Samuel. Det kan være for eksempel være en god idé at forenkle reglerne i sager om merudgifter, altså den økonomiske hjælp, som borgere kan få, hvis de har brug for ekstra tøjvask eller specialkost, mener hun. - Det kan være afgørelser om udgifter til små beløb, som ender i Ankestyrelsen. Måske skal der være nogle bagatelgrænser, siger Janet Samuel fra Kommunernes Landsforening. Ministeren: 'Det er langt fra godt nok' Det har ikke været muligt at interviewe social- og boligminister Pernille Rosenkrantz-Theil (S). I en skriftlig kommentar skriver ministeren, at politikerne på Christiansborg ikke har været gode nok til at give kommunerne de rigtige rammer. - Når knap hver anden påklagede sag på børnehandicapområdet bliver omgjort, er det langt fra godt nok. Der er i dag nogle grundlæggende og strukturelle problemer på handicapområdet, der desværre gør, at alt for mange oplever et velfærdssamfund, der lægger snubletråde ud for dem, lyder det i det skriftlige svar fra ministeren. Ministeren skriver også, at et bredt politisk flertal vil styrke retssikkerheden og kvaliteten i sagsbehandlingen. Det er blandt andet uddannelse af socialrådgivere, undersøgelser af kommunernes sagsbehandling og tro- og loveerklæringer, når kommunerne for eksempel bevilger penge til merudgifter. - Vi har taget nogle vigtige skridt, men der er lang vej igen, før handicapområdet er lige så solidt som eksempelvis sundhedssektoren eller skoleområdet. Det kræver vedholdenhed, og man må ikke forvente, at det kan ændres fra den ene dag til den næste. Desværre, skriver social- og boligminister Pernille Rosenkrantz-Theil. Hilsen Peter ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
|