![]() |
|
Politik og Samfund Her er det tilladt at diskutere politik , nyheder og andre samfundsproblemer. Hvis du har problemer med at andre udtrykker deres uforbeholden mening om vores samfund, så er dette nok ikke stedet for dig. |
|
Emne Værktøjer | Visningsmetode |
![]() |
#34 |
Moderator
Tilmeldingsdato: 08-12 2005
Lokation: Dragør Danmark
Indlæg: 11.999
Styrke: 33 ![]() ![]() ![]() ![]() |
Sjælløse CEPOS slår til igen
Det er ren rutine for Lundby og kumpaner at gøre menneskeliv op i fiktive kroner og ører og bruge beregningerne til at pushe reformer, der skal fremtvinge en adfærd, der understøtter det bestående, ligegyldigt hvor hjernedødt det bestående er indrettet, skriver Johanne Thorup Dalgaard.
https://www.berlingske.dk/kommentato...slaar-til-igen Tænketanken CEPOS, hvis finansieringskilder offentligheden ikke må kende, har gennem de sidste to årtier indtaget en uforholdsmæssigt central position i den danske samfundsdebat. Den kalder sig liberal, men har en eklatant teknokratisk slagside. Det hele handler om økonomiske bundlinjer, som man så beregner med udgangspunkt i nogle stærkt ensporede antagelser om, hvad der betinger menneskelig adfærd, og hvad der kan kategoriseres som »værdi« i et samfund. Sådan noget som menneskers livskvalitet, lyst og glæde er – spoiler alert – ikke noget, der tilskrives ret høj samfundsværdi i den slags analyser. Klima og miljø er heller ikke i høj kurs. Her i højsommeren turnerer cheføkonom Mads Lundby Hansen så atter i medierne med en af sine måske mest sjælløse analyser til dato, selvom konkurrencen er hård. Denne gang er budskabet, at unge mennesker bruger for lang tid på at lave lystbetonede ting, inden de starter på en videregående uddannelse, og at staten bør straffe den adfærd. Det angiveligt liberale forslag er, at unge, der tillader sig at vente mere end to år med at træffe en endelig beslutning om retningen for deres liv, skal have halveret deres SU. »To jordomrejser må være nok,« som cheføkonomen bemærker i et karakteristisk udslag af manglende forbindelse til virkeligheden, sådan som den ser ud andre steder end i Nordsjællands liebhavervillaer. Lige så karakteristisk er den helt ublu instrumentalisering af de unge. De anskues som et råstof. Et materiale til bearbejdning og konsumering for samfundet. Det er ren rutine for Lundby og kumpaner at gøre menneskeliv op i fiktive kroner og øre og bruge beregningerne til at pushe reformer, der skal fremtvinge en adfærd, som understøtter det bestående, ligegyldigt hvor hjernedødt det bestående er indrettet. Men Lundby gør denne gang regning uden vært. For de mennesker, der er unge i dag, har noget, som de foregående adskillige generationer ikke har haft: Evnen til at forestille sig noget helt andet og bevidstheden om, at det er nødvendigt. Deres vilkår er omvæltningen. De kan ikke bare vandre halvbevidste ind i en tilværelse, der ligger nogle procenter i gennemsnit over deres forældres i levestandard. De arver en klode i brand. En akut og stadigt mere synlig klimakrise, der er skabt af foregående generationers kroniske uansvarlighed og ødselhed. En oligarkisering af verdenssamfundet, hvor værdier og goder alle steder flyder mod en lille økonomisk elite og undergraver demokratiske institutioner. Et Europa, der har gjort sig selv til gasnarkoman og fortsætter med at bruge gale, kejseraspirerende Putin som pusher, selvom han fører erobringskrig på kontinentet og frejdigt gambler med udløsningen af tredje verdenskrig. En velfærdsstat, der allerede knirker og knager og kun vil gøre det mere højlydt i takt med, at store årgange af ældre går på pension, mens små årgange af unge overtager driften af samfundet og dets institutioner. Det er allerede planlagt af samme ældre årgange, at de yngre skal arbejde, til de er 76 år gamle – for sådan får man sorte bundlinjer i samfundsøkonomiens regneark. De ældre generationer, der er ansvarlige for den arv, bør indlysende unde de unge mennesker tid til at nyde deres ungdom og tænke sig godt om, inden de uafvendeligt må påtage sig alle byrderne. Her fra midten af trediverne skal jeg i hvert fald hilse og sige, at man tids nok kan komme til at føle sig som et ubetydeligt tandhjul i det kværnende samfundsmaskineri. Der er ingen grund til at skynde sig i den retning. Johanne Thorup Dalgaard er cand.scient.pol. og embedsmand Hilsen Peter ![]() ![]() |
![]() |
![]() |
|
|